Емилиано?
Наближава утрото.
А те още празнуват. - Емилиано!
Емилиано, малкото ми братле!
Хосефа. Хосефа, сестрице.
Емилиано, ела да си легнем.
Остаряхме, стари приятелю.
Много остаряхме.
Знам какво чувстваш.
Какво? - Ти, приятелю, си с гореща кръв.
Тъжен си, защото борбата свърши. - Половинчата победа.
Всички празнуват, но още нищо не е спечелено.
Обичам те, но не те харесвам. И никога не съм те харесвал, приятелю.
Има да се лее още много кръв. - Добре!
Но не тази нощ! Ето. Весели се. Бъди човек!
Емилиано?
А?
Неспокоен си.
Тъжен ли си?
Не. Заспивай.
Ами ти? Не можеш ли да заспиш? - Сега си лягам.
За какво си мислиш?
За нищо.
Нещо те мъчи. - Не, не, не.
За какво се тревожиш?
Ще си намерим хубаво парче земя и ще заживеем спокойно.
А сега заспивай. - Не ми се спи.
Емилиано, борбата свърши.
Мадеро е в Капитолия и утре ще се срещна с него.
Може ли да дойда с теб? - Не.
Мислиш ли, че ще имаме деца? - Да.
И ще ги кръстим Франсиско. В чест на Мадеро, донесъл мира.
Емилиано, да не е нещо свързано с мен?
Не.
Не си мисли това.
Tогава ми кажи.
На срещата ми с Мадеро ще са всички.
Криеш нещо от мен.
Образовани мъже.
Адвокати, учени. - Не ми казваш всичко.
Там конят и пушката няма да ми помогнат.
Не мога да чета.
Научи ме.
Разбира се.
Научи ме сега.
Вземи някоя книга.
Ей, пазете тишина!
Човек не може ли да поспи в първата си брачна нощ?
"Маканитас." "Маканитас."
Започвай.
"В началото, Бог сътвори небето и земята."
В...
"В..."
Въ... - "Въ..."
Началото...
Е, това е краят му.
Старият Диас се оказа по-прогнил, отколкото мислехме.
Хуерта натисна от север заедно с Панчо Виля, вие от юг
и Диас рухна. - Извинете ме, господине.
Кога ще се върне земята на селяните? Хората питат.
Не се притеснявайте. Сега ще градим внимателно.
Дайте ми това. Сега ще подпиша.
Но хората искат да знаят.
Ще си получат земите, но по законен път. Въпросът трябва добре да се проучи.
Какво има да се проучва?
Земята трябва да се върне законно, за да не се допуснат неправди.
И говорейки за земята... Затворете вратата, моля.
Нека ви покажа нещо.
Благодаря.
Виждате ли къде се срещат тези две реки?
Тук земята е плодородна, равна и добре напоена.
Казаха ми, че има и хубава къща.
Знаете ли какво е това, генерале?
Не. - Вашето ранчо.
Mоето ранчо?
По стар обичай се награждават генералите победители.
Заслужили сте си го.
Не съм се борил за някакво ранчо.
Мисля, че не ме разбрахте.
Много добре ви разбрах.
Не съм се стремил към това аз да притежавам земята.
Но... - Какво ще направите със земята за която се борих?
Генерале, ще решим този въпрос, когато му дойде времето. Повярвайте.
Сега му е времето.
Генерале, седнете. - Не съм уморен.
Всичко ще се решава по законен път.
Каква лудница, не мога да мисля. Излезте! Вън! Излезте!
Дайте това. Ще го подпиша.
Още чакат, господине. - Да почакат. Веднага се връщам.
Ще се върна. Не пускайте никого! И изкарайте тези работници.
Вдигат много шум.
Този плъх говори като Диас.
Не, прав е. Сега е мир. Трябва да зачитаме закона.
Законът. Не законът управлява, а хората.
Но онези, които заповядваха, още са в тази зала.
Трябва чистка. - Първо да се върне земята.
А ако Мадеро не го направи... - Да?
...тогава и той ще е враг.
Но ти си негов емисар, помощник и приятел.
Единственият ми приятел е здравия разум.
Мирът е трудно нещо.
Еуфемио, какво мислиш?
Хубава земя ти предложиха.
Какво лошо има?
И какво? Останахме без нищо.
Най-сетне тишина.
Генерал Сапата, не ми ли вярвате?
Трябва да ми вярвате.
Обещавам ви, че първата ми грижа ще бъде земята,
но трябва да изпипаме нещата. Преди да направим каквото и да е законно,
трябва да имаме закон. Нямаме нужда от въоръжен и гневен народ.
Време е народа да се разоръжи. Tова е първата стъпка.
Tова е първата ми молба към вас. Предайте оръжието и разпуснете войската.
А кой ще охранява закона? - Редовната армия, полицията.
Но нали с тях се борихме и тях победихме!
Дайте си часовника.
Какво? - Дайте си часовника.
Дайте го!
Хубав часовник.
И скъп.
А сега вземете пушката. - Не.
Вече можете да си получите часовника, но без това - никога!
Много убедителен пример.
Искате да се разоръжим.
Как ще си вземем земята, ако се разоръжим?
Не е толкова просто. Трябва време...
За законодателя времето е едно, но за земеделеца
има само време за сеитба и време за жътва.
То не се сее, нито пък жъне.
Генерал Сапата, вярвате ли ми?
Дотолкова, доколкото хората вярват на мен.
Ще вярваме, докато се спазва дадената дума.
И нито минута повече.
Къде отивате? - У дома.
Какво ще правите там?
Ще чакам, но не дълго.
Веднага убийте Сапата. Ще спестите време и кръв. Може би и собствената си.
Подслушвахте ли ни, генерале...? - Съветвам ви да убиете Сапата веднага!
Генерал Хуерта, аз не убивам хората си.
Ще се научите. - Той е чудесен човек.
Какво означава това? - Той е честен човек.
Какво значение има това? Човек може да е честен и пак да греши.
Аз му вярвам. - Вие какво?
Мисля да поведа войската си към Морелос
и да му помогна да вземе нужното решение.
Да.
O, извинете.
Не, не. Почакайте! Почакайте! - Влезте, влезте.
Аз... - Говорете спокойно.
Да. Извинете ме. Заповядайте, заповядайте.
Искам да поговоря с генерал Сапата. Попитайте го дали ще дойде отново.
Няма да се върне. Упорит е, но ако дойдете в Морелос,
там ще е друго. Знаете, че цял живот се е борил.
Едва може да чете.
Той има нужда от вас. Сам не го осъзнава, но се нуждае от помощта ви.
Ще се научи. И той го иска.
Простете, но и вие имате нужда от него.
Ще дойда.
Благодаря. - Ще дойда.
Ако позволите... Извинете, че ви прекъснах.
Няма нужда от войската.
Ще се справя и без нея. Tой е чудесен човек.
Знайте, генерал Хуерта, че на света има и честни хора.
Самата доброта! Дай едно питие.
Няма да стигнем доникъде, докато Сапата е жив.
Той вярва в това, за което се бори. - Мадеро също, генерале.
Знам, но той е плъх. С него ще се оправим.
Но Сапата е тигър, а тигрите трябва да се убиват.
Ето, нямат нищо против да предадат оръжието си.
Обясни им го много добре, нали, Емилиано?
Те са съгласни. А вие?
Борих се толкова дълго, че не разбирам мира.
Мирът е трудна задача.
Мнозина са честни по време на война. Но мирът...
Често се питам на какво се крепи човешката чест в мирно време.
Емилиано, какво стана с момченцето, което беше взело коня ви?
Загина. Но така и не откриха коня.
Тази жена предава три пушки. - Убиха мъжа й и двамата й сина.
Сеньора.
Моля ви. Вземете това.
Не, прекалено е ценен.
По-ценен ли е от синовете ви?
Емилиано! Емилиано! - Какво има?
Питай него. - Какво става?
Войската на Хуерта преминава оградата!
Преструвате се, че сте изненадан. - Не, невъзможно.
Не биха могли...
Колко са? - Tри полка с артилерия.
Кой е оставил постове? - Аз.
Ти? - Не им повярвах. И не сгреших.
Погледнете го!
Свири тревога.
Искам да пипна нашия освободител, за да разказвам на децата си.
Войските идват? Хуерта е престъпил заповедта ми?
Какво казахте, господине?
Много ви благодаря.
Трябва да ги спра.
Хуерта няма да посмее! Няма да посмее!
Трябва да вярваме на Мадеро, само той може да ни донесе мир.
Емилиано, моля те, изслушай ме! - Не!
Разположи стрелците на пътя.
Ще е по-добре да го ликвидираме.
Емилиано, имаш думата ми. Ще спра войските.
Надявам се. Ако ти не успееш, ще го сторя аз.
Съжалявам, г-н президент. - Хуерта явно не ме е разбрал.
Той също има добри качества.
Пабло. - Да. Знам, знам.
Ще говоря с Емилиано. И отново ще ви сдобря.
Ти пресечи реката. Аз продължавам нагоре.
Хей, шапката.
Хей!
Насам! Насам!
Добре. - Видяхте ли го?
Видяхте ли Хуерта? - Да.
Защо ме държат като затворник? - Вече не сте затворник, г-н президент.
Но те не ме пускат. Тук съм от няколко дни.
Той отговаряше за сигурността ви.
Навън имате врагове. - Какви врагове?
Сапата, Панчо Виля. - Не разбирам.
Но не се безпокойте, Хуерта ви обича. Той ще ви защити.
Трябва да се съгласите, че тук сте в безопасност.
А защо не ми даде ескорт?
Кога ще го видя? - Tази нощ.
Той също иска да ви види. - Добре. Добре, добре.
Тогава да не се бавим. Не трябва да го караме да чака.
Хайде.
Един момент.
Вече всичко ще бъде наред.
Спря.
Къде са? Защо се бавят?
Закъсняваме за приема. - Идват.
Бихте ли излезли, г-н президент?
Хуерта тук ли е?
Къде е?
Къде, къде е...? Но какво...?
Това е престъпление. Престъпление е, казвам ви.
Не, не можете да го направите. Казвам ви, защото...
Не!
Хайде, хайде, закъснявам.
Видели са го да говори с офицер от армията на Хуерта.
Устроиха ни засада. Сега вече знаем. Какво ще кажеш за свое оправдание?
Той ми е зет. Носеше ми новини от жена ми.
А как те е открил? - Изпратих вест...
И ни направиха капан.
Да се застреля. - Чакай.
Погледни назад.
244 наши бойци.
Уж трябваше да ги изненадаме, а Хуерта ни чакаше!
Когато убиха Мадеро, се наложи да започнем борбата отначало.
Загубихме много хора, но имаше причина.
Но тези загинаха напразно.
244 добри земеделци
се биха за победата през тези месеци, но няма да я видят.
Сега виждате защо е нужна желязна дисциплина.
Казал си на жена си къде ще бъдем, и какво?
Застреляйте го.
32-ма дезертьори искат да се присъединят към нас.
Лесно е, когато сме победители, нали?
Погрижете се за тях.
Хайде.
Магия.
Мисля малко да поспя.
Искаш да го отложиш ли?
Не.
Изглеждаш уморен, Емилиано.
Ходил си при врага. Имам свидетели.
Не ти трябват свидетели, само ме попитай.
Вярно е. Срещнах се с Мадеро преди да го убият.
Срещали сте се много пъти. - Mного пъти...
Дори и след заповедта за унищожаването ни.
Това беше накрая, Мадеро не е направил нищо.
Той се опитваше да обуздае Хуерта и Хуерта го уби!
Той беше добър човек, Емилиано.
Искаше да построи къщи, да засее нивите.
Ако можехме да строим, докато опожаряваме.
Ако можехме да сеем, докато унищожаваме...
Ти предаде нашата кауза. - Не!
Нашата кауза беше земята, не идеята.
Земята щеше да храни семействата ни.
Свободата не е само дума,
а човекът седнал спокойно пред портата си привечер.
Мирът не е мечта!
Време за отдих, за доброта.
Но все ме мъчи въпросът:
Може ли злото да роди доброто?
Може ли мирът да се роди от реките кръв?
Доброто да се роди от насилието?
Може ли човекът, чиито мисли са родени от гнева и омразата,
да ни управлява в мир?
Може ли той да управлява в мир? Не знам.
А ти мислил ли си за това, Емилиано. Ти знаеш ли?
Знаеш ли?
Tази сутрин убиха 244 наши бойци.
Планирахме да изненадаме врага, но той ни изпревари.
Емилиано.
Приятели сме от деца.
Знаеш как постъпваме с изменниците.
Да, генерале.
И все пак го направи. - Да, генерале!
Да повикам ли наказателния взвод? - Емилиано, без чужди хора.
Направи го сам. Направи го сам.
Съобщение от генерал Виля. Важно е.
Генерал Сапата е зает.
Генерал Сапата сега ще ви приеме.
Защо не ядеш?
Кажи ми що за генерал е? Да е спечелил нещо?
Още.
Погледни се. Виж си дрехите.
И това ми било къща на генерал?
Виж, Панчо Виля е друго нещо.
Погледни как се облича. Недей да спориш с мен.
Още месо? - Искам от всичко.
Знам за какво говоря.
Да си генерал е толкова изгодно.
Може да си присвои половината щат и всички ще го уважават
и ще му се кланят. А той и троха не взима.
Никога не съм му вярвал!
Какво е това? Чу ли конски тропот?
Ранен ли си? - Не.
Часови.
Как мина през фронта? - Вече няма фронт.
Хуерта е победен.
Сега е в Мексико Сити, ще го видя там.
Поздравления, синко.
Зле ли ти е? - Не.
Уморен съм.
Не изглеждаш добре.
Не, нищо ми няма.
Просто трябва да поспя.
Оттук, господа.
Сапата! - Виж, виж, Хуерта.
Сапата.
Да приключим с този въпрос. Седни тук.
Не. - Седни тук.
Не. - Сядай. Сядай!
Аз поемам поста. Какво правят?
Панчо Виля говори, решават съдбата на Мексико.
Няма защо да бързат. Това е важно.
Извинете, но минава 3. - Прав си, време е за сън.
Трябва да обсъдим много неща. - Какви?
От политическо значение. - A...
Преядох.
Аз няма какво да обсъждам. Вече съм решил.
Отивам си у дома.
Сега си имам хубаво ранчо. Ще бъда президент на ранчото си.
Сутрин ще ме будят петли, а не тръби.
Знаеш ли, че тази сутрин някакъв непознат стреля по мен?
Какво предлагате?
Твърде много воювах и вече си изгубих апетита.
И ще се приберете вкъщи? - Омръзна ми.
Убиеш един, а нови двама изникнат.
Мислех, че постигаме нещо. - Ами Мексико?
Измислил съм го.
Вярвам само на един човек.
Можеш ли да четеш?
Тогава ти си президентът. - Не.
Да. - Не.
Да. Да, ти си. Току-що те назначих.
Преспи и ще видиш, че съм прав.
Няма по-подходящ.
Аз приличам ли ви на президент?
Друг просто няма.
В отговор на донесенията за бунта на офицерите,
полковник Чавес, по ваша заповед, ги е атакувал с един ескадрон вчера привечер.
Приложени са имената на убитите офицери, г-н президент.
Генерал. Аз не съм президент. - Генерале.
Всички ли са убити? - Всички.
Поздравете по телеграфа полк. Чавес. - Да, господине.
Следващият.
Дошла е делегация от щата Морелос с петиция.
Познавам тези хора.
Карлито, как си? Пепе, отслабнал си.
Какво мога да направя за вас?
А?
Какво има?
Лазаро?
Какво се е случило?
Е...
Имаме оплакване срещу брат ти.
Брат ми ли?
Брат ти се нанесе в хасиенда де Айяла.
И? - Взе земята, която ти ни раздаде.
Настани се там. - Изгони ни.
Уби един, който не искаше да си тръгне.
Карлито, вярно ли е това? - Да, вярно е.
Е...
Добре.
Щом намеря време, ще се заема с него. - Тези мъже нямат време.
А?
Тези мъже нямат време. - Е, аз само...
Момент.
Наполовина са засели земята и затова не могат да чакат.
Брат ти... - Брат ми е генерал!
И стана такъв, след като години наред се бори с враговете.
Така че не забравяйте това.
Аз съм един от вас и трябва да ми вярвате.
Добре знаете, че земята не може да чака.
Браздите са разорани, семената не са посяти, а стомасите също не чакат.
Как се казваш?
Ернандес.
Как го каза? - Ернандес.
Е-Р-Н-А-Н... - Намерих го.
Къде отиваш? - Отивам си вкъщи.
Така пропиляваш всичко.
Ако сега си тръгнеш, утре враговете ни ще са тук, в тази стая.
Ще те преследват, докато не намериш покой в земята.
Ако си тръгнеш, няма дълго да си жив. - И без това няма да живея дълго.
В името на борбата, не си отивай!
В името на борбата, си отивам.
Няма да те последвам. - Не го и очаквам.
Вече те познавам. Без земя, без дом.
Без съпруга, без жена. Без приятели, без любов.
Ти можеш само да разрушаваш, това е твоята любов.
Ще ти кажа какво ще направиш. Ще отидеш в Обрегон или в Каранса.
И никога няма да се промениш.
Да вървим.
Братко, внимавай какво ще ми кажеш.
Ти ли отне земята на тези хора?
Взех, каквото исках.
Еуфемио... - И жените им взех.
Що за животно си ти?
Мъж, а не чешит като брат си!
Напусни!
Борил съм се не по-малко от теб. Ти се би и аз се бих!
Аз съм генерал. Погледни, погледни! Това е отплатата, малко прахоляк.
Не мога да си купя и шише текила.
Победихме Диас. Но той сега живее в дворец в Париж.
Победихме Хуерта. Той сега е богаташ в Съединените щати.
А аз трябва да прося от хора, които не с пипнали пушка!
Аз съм генерал! И ще действам като такъв!
И нито на теб, нито на някой друг, ще позволя да ме спре.
Чула!
Какво?
Tази земя е ваша. Трябва да я пазите.
Скоро няма да е ваша, ако не я защитавате.
Ако е необходимо, с живота си и с този на децата си.
Не подценявайте враговете си. Tе ще се върнат.
Ако изгорят къщите ви, вдигнете ги наново.
Ако посевите ви са унищожени, засейте нови. Ако загинат децата ви, родете нови.
Ако ви прогонят от равнината, отидете в планината, но живейте.
Винаги търсите водачи, силни и безгрешни.
Tакива няма. Има само хора като вас.
Tе се променят. Предават ви. Умират.
Вие сами трябва да сте си водачи.
Силата живее в силните хора.
Емилиано!
Еуфемио!
Той каза истината. Той се бори заедно с нас.
Той беше генерал. - Ще го погребем като генерал.
Не.
Той не загина в битка. Ще го взема у дома.
Панчо Виля е на север. С него няма да има проблеми.
Но Сапата, какво да правим със Сапата?
Господине, как да се борим с невидим враг?
Така е, защото търсите армията му. Той няма армия
Всеки мъж, жена или дете в Морелос, е армията на Сапата.
Има само един изход. Да се унищожат. Всички до един.
Извинете, господине, но не можем да открием никого.
Щом отидем, царевицата расте, огнищата горят и няма жива душа.
Палим къщата, унищожаваме царевицата.
Но когато се върнем, намираме нова колиба и царевицата е отново посадена.
Tия хора сякаш са от друга планета. Не се боят от нищо.
Това, което обсъждаме, не е човек. Това е идея и тя се разпространява.
Той е човек!
Отрежете главата на змията и тялото ще умре.
Идеите се убиват по-трудно от змиите. Как може да се убие идея?
Убийте Сапата и проблемът ще се реши.
Пуснете ни. Пуснете ни!
Пуснете ни. - Пуснете ме!
Е? - Видяхме запасите.
Пушките са нови, още не са стреляли. Има и картечници.
А муниции? - Цяла планина.
Видя ли ги? - Да.
Трябва ни поне една година, за да сме готови на всичко.
А Фернандо защо иска да се присъедини към нас? - Разжалваха го за нищо.
Търси отмъщение.
И изведнъж е станал полковник на първокласен полк?
Прилича на капан.
Твърде странно, за да е истина. - Да.
Какви доказателства предостави, за да докаже предаността си?
Екзекутира Хуан Калсаво, шефът на полицията.
Другото доказателство оставя на теб.
Добре. Добре.
Пригответе се да тръгнете на разсъмване, а аз ще си помисля за други доказателства.
Какво се е случило? - Нищо.
Емилиано, искам да знам. - Какво?
Какво става? - Откога кокошките кукуригат?
Всяка нощ си мисля само за едно. Сърцето ми казва:
"За първи път си заедно насаме с мъжа си,
без да се биете, без да бягате, без да се криете."
Но също така ми казва, че скоро ще умреш, а аз няма и да узная какъв си в мирно време.
Хосефа, опитвам се да мисля.
Ще получим необходимите муниции. - Не желая да слушам!
Хосефа.
Ще си тръгнеш и след време ще дойде някой непознат, който ще ми каже, че си мъртъв.
Само това ще остане за мен. Само това ще остане за мен.
Хосефа, един полковник ми предава полка си с цялото въоръжение...
Това е клопка. - Винаги подушвам клопките.
Те ще те убият. - Още не съм решил.
Не отивай. - Трябват ни муниции!
Имам лошо предчувствие. Не отивай! - Стига! Аз сам ще реша.
Искаш ли да умреш? - Трябва да направя, каквото е нужно.
Емилиано, искаш ли да умреш? - Хосефа, стига вече!
Аз сам ще реша.
Трябва да направя, каквото е нужно.
Всичко ще баде наред.
Хосефа, погледни как плуват малките облачета и закриват лицето на Луната.
Луната лети между тях.
Времето също лети.
Да.
Това ми напомня, че вече си взел решение.
Не става дума само за мен.
Ако нещо се случи с теб, какво ще стане с тези хора?
Какво ще им остане? - Tе ще останат.
След толкова битки и кръв, след толкова жертви, какво се промени?
Tе се промениха.
Нещо се промени в самите хора.
Ховече нямат нужда от мен.
Някой трябва да ги води. - Те сами ще се водят.
Със силен водач хората са слаби.
Силните хора нямат нужда от водач.
Тук съм.
Е?
Фортът е разрушен, а гарнизонът избит.
Ти видя ли го? - Гарнизонът е избит!
А боеприпасите? - Видях ги, чакат на купища.
Какво мислиш?
Как ти се струва?
Издържа всички проверки.
Пако.
Кога ще тръгнеш?
Сега.
Тръгваме привечер. Така е по-сигурно.
Чамако.
А ако нещо се случи с мен?
Ще продължим нашето дело.
И един ден отново ще се върнем в долината.
А дотогава знаем как да оцелеем.
Недей, недей!
Емилиано, не. Не отивай, моля те.
Емилиано, недей. Недей!
Емилиано!
Емилиано Сапата.
Хесус Гайярдо.
Къде го намерихте? - Вашият е.
Къде беше? - При един от офицерите.
Остарял си.
Спрете коня! Стреляйте!
Застреляйте го!
Конят избяга. - Конят ли?
Тези хора са много суеверни.
Трябва много да са се страхували от него. Направили са го на решето.
Tигърът е мъртъв.
Е, най-после се свърши. - Не знам.
Понякога мъртвецът се превръща в опасен враг.
Изложете тялото на площада, та всички да го видят.
Нека всички видят че е мъртъв.
Кого искат да излъжат? Така са го надупчили, че може да е всеки.
Пак ги е изиграл. - Сигурен ли си?
Бих се редом до него. И те искат да ме излъжат?
Невъзможно е да го убият. - И никога няма да го направят.
Можеш ли да спреш реката, или да уловиш вятъра? - Той не е река или вятър, а човек!
И все пак не могат да го убият. - Tогава къде е той?
В планината.
Трудно ще го откриеш.
Но ако имаме нужда от него, той ще се върне.
Да.
Той е в планината.
превод Венета Маринова
допълнения в превода и субтитри НИКЧО